Alexandre, tuletko sinä? Me olemme menossa saarelle.
- Minne? - Saarelle.
Me menemme sukeltamaan
Myöhemmin, menemme ylös kallioille...
ja tervehdimme ohikulkevia laivoja.
Mitä sinä tiedät siitä muinaisesta kaupungista?
Isoisä sanoo että tuon kaupungin nielaisi...
maanjäristys...
ja että se on nukkunut meren alla vuosisatojen ajan.
Se nousee vedestä kerran kuussa
vain lyhyeksi aikaa...
kun aamutähti kieltäytyy jättämästä Maata...
ja pysähtyy ja pohtii sitä.
Ja silloin kaikki pysähtyy... Aika pysähtyy myös.
Aika... mitä se on?
Isoisä sanoo että aika on lapsi...
joka pelaa noppaa rannalla.
Oletko sinä siis tulossa?
ETERNITY AND A DAY
Alexandre!
Sinä nukahdit...
Etkä sinä ole syönyt mitään!
Minulla on suolan maku... meren maku suussani.
Tämä on siis viimeinen päivämme...
Anna minun tulla mukaasi, huomenna, sairaalaan.
Ourania, älä tee asioita vaikeammiksi...
Joka tapauksessa, eikö kaikki pääty joskus?
Kahvia on tarjolla toimistossa...
Olen myös pakannut matkalaukkusi.
Toivon että se ei ole liian täysi. On hyödytöntä...
Sinä tiedät hyvin.
Ourania...
Kiitos näistä kolmesta vuodesta jotka olet viettänyt täällä.
Ilman sinua, en tiedä mikä minusta olisi tullut.
Koira on syönyt.
Viimeisten kuukausien aikana
ainoa yhteyteni maailmaan
on ollut tuo tuntematon naapurini,
joka aina vastaa minulle samalla musiikilla.
Keitä he ovat?
Millaisia he ovat?
Eräänä aamuna, halusin mennä ja tavata heidät,
mutta sitten minä muutin mieltäni.
Ehkä on parempi ettei tapaa heitä vaan kuvittelee heidät.
Onko se erakko kuten minä?
Vai kenties pieni tyttö
ennen kouluunlähtöään
leikkimässä tuntemattoman naapurin kanssa.
Kaikki on ohi niin nopeasti!
Tämä epäilyttävä tuska...
itsepäinen haluni oppia, haluni tietää...
sitten pimeys...
hiljaisuus ympärilläni...
hiljaisuus.
Kaikki sai minut ajattelemaan että ennen talven loppua
veneiden eteeristen siluettien kera,
ja niiden äkilliset ilmaantumiset taivaalla,
rakastavaisten kävellessä laskevassa auringossa,
ja kevään tekopyhä lupaus,
ne kaikki saivat minut uskomaan että ennen talven loppumista...
Ainoa katumukseni, Anna...
- mutta onko niitä vain yksi?
...on etten saanut mitään päätökseen.
Minä jätin kaiken kuin luonnoksen,
särkyneitä sanoja sinne ja tänne.
Tule kyytiin!
Mistä sinä olet kotoisin?
Puhutko kreikkaa?
Haluatko että vien sinut jonnekin?
Hei isä.
Mikä tuo sinut tänne sunnuntaina?
Kukaan ei vastannut kotonasi. Olen soittanut 15 päivää.
Olin huolissani. Mitä on tapahtunut?
Minun piti lähteä vähäksi aikaa.
En tiedä minne jättäisiin koiran, Katérina.
Haluatko sinä juoda jotain?
- Siellä on kahvia... - Minä toin sinulle myös...
- joitain äitisi vanhoja kirjeitä. - Minun äitini kirjeitä?
Sinä olet lähdössä, sinä sanoit?
Minne sinä olet lähdössä?
Sinähän tiedät ettei Nikos halua eläimiä taloon.
Entä työsi, kuinka se sujuu?
Työni?
Solomonin "Vapaat piiritetyt".
Kolmas keskeneräinen hankkeesi...
äidin kuoleman jälkeen. Eikö se ole se mitä sinä puuhasit?
Sitä paitsi, en koskaan ymmärtänyt...
kuinka suuri kirjailija kuten sinä, yhtäkkiä jättää työnsä...
kirjoittaessaan loppuun 1800-luvun keskeneräistä runoa.
Älä sano että sinä olet jättänyt senkin!
En tiedä,
ehkä en löytänyt sanoja...
Tässä ei ole kirjekuorta. Miksei?
Luenko minä sen?
"20. syyskuuta, 1966".
Minun päiväni!
Äiti puhui usein minulle siitä päivästä.
"Sinä olit yhä unessa kun minä heräsin.
"Minä katsoin hengitystäsi.
"Näitkö sinä unta, Alexandre?
"Sinä liikutit kättäsi vähän kuin etsiessäsi minua.
"Silmäluomesi vilkkuivat, sitten sinä vajosit takaisin uneen.
"Pieni kyynel tuli silmästäsi.
"se valui, se matkasi.
"Vieressä, vauva päästi pienen valituksen.
"Ovi liikahti.
"Minä menin verannalle
"ja itkin."
Hei Anna.
Minä näen outoja unia, nykyään.
- Itkitkö sinä, Anna? - Ei se ole mitään.
Sinä itkit.
Ei se ole mitään.
Mikä hätänä?
- Anna, sinä itkit. - Se ei ole mitään.
No?
- Miltä minä näytän? - Kuin kesäinen päivä!
Valehtelija! Entä raskauteni jättämä ylipaino?
Onko tuo puku uusi?
- Etkö sinä muista? - En.
Sinä toit sen minulle yhdeltä matkoistasi.
Sinä ajattelet vain kirjaasi!
Koska sinä lähetät sen kustantajalle, että me voimme olla yhdessä?
"...minä toivon että olisin saanut pitää sen tuokion...
"pistää sen kuin perhosen piikkiin, estää sitä lentämästä."
He tulevat!
Mene pukeutumaan! Nopeasti!
Mene pukeutumaan!
"Minä kirjoitan sinulle meren edessä, liikkumatta, järkyttyneenä.
"Talossa voit tuntea kuuman maidon ja kostean jasmiinin.
"Minä kirjoitan sinulle, minä puhun sinulle...
"Tunnen olevani niin lähellä sinua,
"joka tuntee itsensä uhatuksi ja vastustaa minua.
"Luuletko sinä että minä uhkaan sinun maailmaasi, Alexandre?
"Silti, minä olen vain rakastunut nainen."
Nukkuuko pikkuinen?
Hän on toisen isoäitinsä kanssa rannalla.
Isoäiti... kuten minä! Luoja, kuinka vanha minusta on tullut?
Näetkö, lapseni, kun näyttelee...
naiivin osaa koko ajan, tuli äitisi lopulta naiiviksi.
Hän näyttelee aina naiivin osaa...
Hekabe, Klytaimnestra...
Vaimoni rakastaa aina liioittelua.
Isä, älä kiusaa häntä koko ajan!
- Kuinka sinä kutsut häntä? - Päätitkö sinä sen?
Eléni tai Katérina...
Mutta hänen isoäitinsä haluaa sanoa viimeisen sanan!
Sinä säteilet, tiedätkö. Minun pikku Annani, äiti!
Minä aion laittaa kukat maljakkoon.
Niin pitkälle kuin voin muistaa, on tämä talo ollut samanlainen.
Tästä tulee vimeinen huoleton kesä, Alékos!
Mitä sinä tarkoitat?
Kaikki puhuvat armeijan toimista ennen vaaleja,
mutta te poliitikot olette olevinanne typeriä!
"Yöllä, minä katsoin sinua.
"En tiennyt nukuitko vai olitko hiljaa.
"Minä pelkäsin mitä sinä ajattelit,
"pelkäsin tunkeutuvani hiljaisuuteesi.
"Joten minä annoin kehoni puhua,
"- ainoaa kieltä jonka osaan -
"koska vain sillä tavalla sinä et tunne itseäsi uhatuksi.
"Minä olen vain rakastunut nainen, Alexandre."
Entä missä piileksii onnellinen isä?
Vajonneena ajatuksiinsa, eno, kuten aina. Hän on paikalla olematta täällä.
Lapsina meidän piti puhua matalalla äänellä kun hän teki töitä.
Isä vihastui kun joku häiritsi hänen rakastettua poikaansa!
Ja nyt, jos haluatte nähdä sen pienen ihmeen,
seuraatte minua!
Hän on kaunis, eikö olekin?
"Kävelin alastomana hiekalla.
"Tuuli puhalsi,
"vene kulki ohi.
"Sinä et noussut.
"Pystyin tuntemaan lämpösi kehollani.
"En uskaltanut uneksia että sinä uneksisit minusta!
"Oi! Alexandre...
"Jos olisin voinut uskoa sen edes vain hetken ajan,
"Olisin päästänyt irti ja kirkunut."
Sanoitko sinä jotain, isä?
Lähdetkö sinä jo?
En ollut ymmärtänyt...
Hei.
Olen iloinen että tulit, haluasin puhua kanssasi.
Tiedätkö, me myimme sen talon rannalla.
Talon?... Myittekö te sen?
Huomisaamuna, minä annan heille avaimet ja puskutraktori alkaa työnsä.
Onko tuo sinun koirasi?
Minä menen pukeutumaan.
Älä ota sitä niin raskaasti, isä!
Mikä sinua vaivaa? Sinä olet niin kalpea.
Muistatko meidän ensimmäisen matkamme?
Sinä olit ehkä viisitoista.
Me kaksi Yannina'ssa sen kirotun tenniksen mestaruusottelun vuoksi!
Sinä eksyit ja aloit itkeä.
Meillä ei ollut vaihtoehtoa, isä...
Vain kaksi ihmistä, Nikos ja minä, siinä valtavassa talossa...
maanjäristyksen runtelemassa ja rakennusten ympäröimässä.
Me kävelimme käsi kädessä pitkin järvenrantoja.
Minä yritin kaikkeni...
sinä olit lohduton!
Lasi vettä, kiitos, ja voileipä.
Minulla on salamatkustaja mukanani...
Entä sitten?
Eräs pieni pakolainen Albaniasta... ilmeisesti kreikkalaista alkuperää.
Entä sitten?
Kuinka kauan täältä kestää Albanian rajalle?
Kaksi tuntia... Ehkä enemmän jos sataa lunta. On mentävä vuorten yli.
Miksi et kysy tuolta bussinkuljettajalta?
Hän menee Pentalofoon, pohjoiseen, ei kovinkaan kaukana rajalta.
Hän on paennut! Ne tekevät sitä jatkuvasti!
Kytät etsivät heitä ja lähettävät heidät takaisin kotiin...
Kaikki turhaan! He jatkavat vuorten ylittämistä.
Kuinka sinä tulit Kreikkaan?
Etkö halua kertoa minulle?
Onko kyläsi kaukana rajalta?
- Onko sinulle perhettä siellä? - Isoäitini.
Tuo bussi menee Pentalofoon, lähelle rajaa.
En minä voinut jättää sinua sinne kaiken sen jälkeen. Ymmärrätkö?
Minä lähden matkalle huomenna. Minulla ei ole aikaa...
Kun tulet perille, kuljettaja etsii sinulle taksin joka vie sinut rajalle.
Etkö sinä halua mennä isoäitisi luo?
Pieni lintu maanpaossa
ja surullinen
vieras maa on iloinen saadessaan sinut
ja minä kaipaan sinua
Mitä minä voin lähettää sinulle pieni kukkani?"
Sanoitko sinä "pieni kukkani"?
Toista...
Mitä sinä sanoit? Se laulu... Sano se uudestaan!
En minä voinut jättää sinua sillä tavalla. Minun oli löydettävä ratkaisu.
Minä tiedän mitä sinä haluat,
mutta en voi jättää sinua sillä tavalla!
En vain voi!
Hei.
Lasi vettä.
Mistä voin löytää taksin joka vie tämän lapsen rajalle?
Se ei ole helppoa, tie on kauheassa kunnossa.
Minun vävylläni on taksi. Soitanko minä hänelle?
Kyllä.
Hän on täällä 10 minuutissa.
Giorgos, 4 rakia ja jotain syötävää!
Jos minä lähetän sinulle omenan, minä mätänen.
Jos lähetän sinulle kalan ???? se kuivuu.
Terttu valkoisia rypäleitä menettää helmensä matkalla.
Minä lähetän sinulle kyyneleen...
Mikä on vikana? Sinä täriset!
Pelkäsitkö sinä poliisia?
En.
Se on sinun.
Muistatko ne sanat moottoritiellä...
"korphoula mou"?
Tiedätkö mikä runo se on?
Jos minulla olisi aikaa, voisin kertoa sinulle tarinan suuresta runoilijasta...
jolla oli tapana ostaa sanoja.
Minä ymmärrän.
Mennään. Sinua alkaa palella...
Mennään.
Aseistetut joukot tulivat kaduille.
Miehet ampuivat koko yön.
He tunkeutuivat sisään taloihin,
lapset itkivät...
Tyhjä kylä...
Reitti on tuolla ylhäällä.
Kaverini Sélim tunsi sen, hän oli jo ylittänyt sen.
Siellä on muutamia merkkejä joita jotkut aikuiset ovat jättäneet,
joitain muovikasseja joita roikkui puista.
Jos et tiedä sitä, eksyy. Lumi nielaisee sinut.
Kassilta toiselle,
tullaan paljaalle tasanteelle.
Sélim alkoi karjua...
koska minä en tiennyt sitä ja aloin kävellä.
"Sinne on piilotettu pommeja, kananaivo!" - hän sanoo minulle.
"Kyyristy!"
Minä tottelin.
Hän otti suuren kiven...
ja heitti sen eteensä...
sitten hän kyyristyi ennen kuin se putosi lumeen.
Mitään ei tapahtunut,
joten me etenimme kivelle.
Hän käski minun kyyristyä,
otti kiven...
ja heitti sen pitemmälle.
Minä pelkäsin, palelin...
Me aloimme taas kävellä.
Ja sillä tavalla, heitettiin kiveä,
ja päästiin toiselle puolelle.
Me näimme valot kaukaa.
Minulla ei ole ketään. Minä valehtelin.
Minun on lähdettävä huomenna, kuten sanoin.
Sinä olet huijannut minua taas!
Yksi voileipä, olkaa hyvä!
Kiitos.
Etkö sinä koskaan syö?
Joskus.
- Minä tiedän mikä runoilija on. - Tiedätkö?
Ymmärrän...
Olipa kerran runoilija,
viime vuosisadalla.
Suuri runoilija.
Hän oli kreikkalainen...
mutta hän kasvoi ja eli Italiassa.
Eräänä päivänä hän oppi että Kreikkalaiset...
jotka olivat Ottomaanin alaisia, tarttuivat aseisiinsa
vallatakseen vapautensa takaisin
Sitten hän tunsi sisimmässään...
että hänen menetetty maansa, lapsuusvuotensa saarella,
äitinsä kasvot, jotka elivät edelleen siellä, heräsivät hänen sisällään.
Hänellä ei ollut enää rauhaa. Hän käveli ja oli haltioitunut.
Joka yö hän uneksi...
morsiuspukuisesta äidistään,
joka kutsui häntä.
Minä tein päätöksen!
Minä lähden Kreikkaan. En voi jäädä tänne.
Niin monien satojen vuosien jälkeen, tarttuivat kreikkalaiset aseisiin.
Mitä voi runoilija tehdä?
Laulaa vallankumousta,
itkeä kuolleita...
vedota vapauden menetettyihin kasvoihin.
Seuraavana päivänä, hän otti veneen Venetsiasta...
ja meni takaisin Kreikkaan, Zanteen...
saarelleen.
Hän tunnisti kasvot, värit, tuoksut...
talonsa...
mutta hän ei tuntenut kieltä.
Hän halusi laulaa vallankumousta,
mutta hän ei osannut puhua äitinsä kieltä.
Sitten hän alkoi kulkea suosittujen alueiden läpi...
peltojen, kalastajakylien,
tarkkaillen sanoja joita hän kuuli,
ja maksaen niistä, jotka hän kuuli ensimmäistä kertaa.
Uutinen kiiri kaikkialle.
"Runoilija ostaa sanoja!"
Siitä lähtien, minne tahansa hän menikin,
saaren köyhät kerääntyivät, vanhat ja nuoret...
ja ottivat hänet kiinni myydäkseen hänelle sanoja.
Syvyys...
Tuoksuva...
Kaste...
Virta...
Satakielet...
Taivas...
Aalto...
Järvi...
Tuntematon...
Palsamoida...
Valoisin...
Kerro minulle, viime yönä, mitä sinä näit?
Yö on emaloitu ihmelapsilla.
yö taikoja täynnä.
Eniten...valoa.
Ja niin hän kirjoitti runonsa "Hymni vapaudelle".
Tietysti, hän kirjoitti myös muita runoja...
muiden muassa erään hyvin pitkän, keskeneräisen...
jonka hän nimesi "Vapaa Piiritetty".
Hän vietti lopun elämänsä yrittäen saada kirjoitettua sen loppuun.
Mutta hän ei saanut. Häneltä puuttui muutamia sanoja.
Minä toin koiran, Ourania.
En saanut sitä jätetyksi minnekään.
Poikani on menossa naimisiin.
Anteeksi, en halunnut pilata juhlaanne.
En tiennyt minne jättäisin sen. Olen pahoillani...
Anna minun tulla mukaasi huomenna.
Morsian on kaunis!
Tiedätkö, tyttäreni ja hänen miehensä myivät talon rannalla.
Toivon että...
Luulen että hän on nälkäinen.